312 



Gör man pA delta iippliöjdii slalle en grund 

 inskärning, sa befinnes bindväfshigiet , som ge- 

 nomskurils, bilda inre bottnen af en flat, oval 

 cavitet, i b vilken visar sig först en liten läll af 

 fellväf, samt derefter en på denna b vilande flat, 

 oval körlelmassa. Fetlfällen, som sålunda ligger 

 emellan nämde bindväfs botten ocb körtel mas- 

 san, är midtpå tunn, der denna är tjockast; mot 

 kanterna är den tjockare der körtebnassan är tunn. 

 Ifråoavarande körtelmassa är smal, nästan lancett- 

 likt aflång, af 0,025 m. längd, 0,009 m. bredd och 

 0,004 m. djup, af rödaktig färg ocb lobulärl ut- 

 seende. Öfversidan af densamma är fast sam- 

 manhängande vid den utåt liggande hud väggen, 

 och endast yttre ränderna så fria, att de utan 

 delens laesion kunna lösgöras. Om de små lo- 

 beiiie åtskiljas inifrån utåt, så kunna delar af 

 desamma följas ända ut mot hudens yta. 



Den närmare byggnaden af denna körtel- 

 massa visar sig bäst, om man genom densamma 

 och de omslutande delarna af huden skär tunna, 

 dels tvära, dels nästan lodräta skifvor. Man fin- 

 ner då, att den består af ett betydligt antal små, 

 mest lodrätt i huden stående, tätt med sidorna 

 hopträngda, särskilda körtlar af lobulär och aci- 

 nös beskaffenhet. Genom lobernes fördelning 

 och tlen, som det synes, trånga plats, de intaga, 

 synas de här och der liksom snedt afskurna, än 

 spetsiga uppåt, än nedåt (fig. o c). Lodräta, tunna 

 lameller, pressade emellan glasskifvor, visa än 

 aflånga, nästan parallelogrammformiga , än tra- 

 petsformiga figurer, fördelade i lobler, frånhvilka 

 leda små, greniga gångar, som sluta sig till en 

 större utförsgång för h varje körtel (^fig. 4). Gån- 

 ijarne sluta i lemlicren stora terminalblåsor , som 

 dels äro runda, korta, slutande sig lätt intill 



