314 



äfven hafva det gemensamt, att de åtfölja hår- 

 bildningen. Sannolikt tillhöia de grofva håren 

 mer violkörtlarne, då de esenlliga foUiculi se- 

 bacei mera särskildt torde kunna anses såsom föl- 

 jeslagare åt de sednare. 



Dessa köiielbildningar äro större hos hannen 

 än honan, äfvensom de äio större under lektiden. 



På ett specimen af FjäUräfven, som af Pro- 

 fessor Carl Sundewall benäset leninats mis; till 

 undersökning, funnus dessa körtlar lika utbildade, 

 som hos Canis vulpes; fläcken var i det hela nå- 

 got kortare. Hårbildningen var äfven lika beskaf- 

 fad och viulrotslukten märkbar. Hos Canis lagopus 

 äro ullhåren grå, af samma färg och beskaffenhet, 

 .som hos Canis milpes. De giofva håren, som 

 utgå från körtelfläcken, äro något gulaktiga , men 

 klart hvita äuda ut i spetsarna. Derigenora , att 

 den gråa bottenullen på fläcken saknas och de 

 långa håren äro gröfre än i omkretsen, igenkän- 

 nes stället i hårbeklädnaden, genom sin mera 

 hvita färg. 



Hos Vargen finnes ett alldeles dylikt ställe 

 på öfre sidan af svansen, der hudboLtnen saknar 

 ullhår, Tab. IX. Den utsänder egna grofva, styf- 

 vare, hvita här med svartakliga spetsar, som i 

 ytan af hårpelsen bilda en oregelbunden svart- 

 aktig fläck. Viulrotslukten tyckes dock här sak- 

 nas. Samma, på djupet af corium belägna, 

 körtlar äro äfven här tillstädes, men icke sam- 

 manpackade i en plaque, utan spridda i egna 

 små nicher, i corium, en för livar körtel. Kört- 

 larne sjelfve hafva färre lober och grenar, men, 

 liksom hos Räfvaine, räta utförsgångar, som lemna 

 ett vaxgult secret, utan någon egen, för mig 

 märkbar lukt. 



