332 



Under det att vetenskapen småningom vann 

 denna kännedom om hafvets Gastropoder, ute- 

 blefvo ännu länge noggranna undersökningar öf~ 

 ver utvecklingen af dess Acephaler. Likväl hade 

 Leeuwenhoeck') för länge sedan meddelat anmärk- 

 ningsvärda iakttagelser öfver ostrans fortplant- 

 ning. "Den 4 Augusti 1695", berättar han, "öpp- , 

 nade jag några ostron och uttog ur en af dem 

 en otrolig mängd af små ostron (ungar), hvilka 

 alla lefde, och genom spelet af vissa mycket 

 små organer, dem de utsträckte något utom ska- 

 let, och som tycktes vara de samma delar, dem 

 vi hos (de fullväxta) ostronen kalla skägget (gä- 

 larna), åstadkommo en sådan rörelse i vattnet, 

 att de simmande foro fram genom det". Hos 

 hvarje liten östra kunde han urskilja suturen , 

 genom hvilken skalen voro förenade. Ti[ll for- 

 men voro de alldeles lika de gamla ostronen , 

 och gapade som dessa när de voro döda. De 

 lefde tio timmar i en glaskolf. De voro så små, 

 att 120 lagda efter hv^arandra i en rad intogo 

 en tumsbredds längd. I ett enda moder-ostron 

 ansåg han sig kunna räkna tre till fyra tusen 

 ungar, men i ett mycket stort ostron ett ännu 

 mycket större antal, liere än han vill omtala. 

 Några af de små ungarna lågo mellan de delar 

 "vi kalla skägget" (gälarna), andra syntes liksom 

 fastbundna ("alligata") med vissa små delar, andra 

 voro spridda inom skalet. — Men sednare ti- 

 ders forskningar öfver musslors fortplantning och 

 utveckling vände sig för det mesta till sötvatt- 

 nens former, till Anodonta och Unio, hvilka 

 här, i denna afdelning af MoUuskerna, afvika på 



') Arcana naturae, 4:o, Leyden 1722, II, p. 511, epi 

 stola 92, ad Fridericum Adrianum. 



