340 



Denna företedde en ännu mycket mindre rund 

 kropp, hvars sanna Jäge, om pä ytan eller i det 

 inre, jag éj med ftdl bestämdhet kunde utröna, 

 och som måhända icke en gång tillhörde frö- 

 Häcken, utan vitellus. Andra ägg visade, sedda 

 från fröfiäckens pol, fig. 4/, fröblåsans begräns- 

 ning ojemii, lacererad, således antagligen dess 

 hinna brusten, och dess klara område var för- 

 minskadl, såsom om vitellusmassan trängde in 

 derpå; men fröfläcken var oförändrad. 



Sedan fröblåsans hinna, brusten eller upp- 

 löst, upphört att begränsa sitt klara innehåll, 

 och ägget blifvit befruktadt, inträder utvecklings- 

 arbetet, som genast från början tillkännager sig 

 genom rörelser i vitelli hela massa. Dessa rö- 

 relser äro i begynnelsen svaga, och de formför- 

 ändringar ringa, som af dem framkallas. Bischoff') 

 iakttog, att i ägg af kaninen, som på tolfte tim- 

 man efter parningen funnos nedstigna i öfre 

 tredjedelen af äggledaren, gulan icke mer upp- 

 fyllde zona, och hade en från den sferiska mera 

 eller mindre afvikande form, i det den bildade 

 ett segment deraf Likaså anmärkte Reichert *), 

 att, i äggen af Strongylus, gulans ena diameter för- 

 kortades, så att hon blef oval och hennes volum 

 förminskad, hvarigenom ett mellanrum uppstod 

 mellan gulan och dess hinna. I äggen af Her- 

 mella såg Quatrefages ^) huru gulan straxt efter 

 befruktningen gjorde otydliga rörelser af sam- 

 mandragning och utvidgning. 



') Entwickehmgs-Geschichte des Kaninchén-Eies, p. 54, 

 56, t. 2. f. 17, 18, 19. Jemf. Dens. Entw. d. Hunde- 

 Eies p. 22, t. 1, r. 5, p. 36, t. 1, f. 10. 

 ' «) MuELLERs Archiv, 1846, p. 212. 

 *) Annales d. sciences natur., troisieme serie, VIII, 99. 



