345 



en från väggen utstående del, fig. 6, i, liksom 

 en valk, stundom icke en gång denna, fig. 6, f. 

 Men, när den hvälfda hinnan är tillstädes, sän- 

 ker den sig, då processen nått sin ftdla höjd, 

 nedåt, tills den berör vitellus, fig. 6, e, som då 

 icke mera under densamma visar det klara, 

 sannolikt af fröb låsans innehåll intagna området, 

 Vitellushinnans utskott blir au smalare och bil- 

 dar liksom en stjelk åt den i dess öfra del in- 

 neslutna kroppen. I det inre ser man ganska 

 ofta, att från denna kropp hänger nedåt ett fint 

 bihang, liksom ett släp, fig. 6, d — g, hvilket än 

 liknar ett par fina" trådar, än en ytterst tunn, 

 sammanfallen membran, och som måhända är 

 fröblåsans brustna hinna, hvilken denne kropp 

 tagit med sig. Den klara, i processens ansvällda 

 ända inneslutna kroppen har en svagt blåaktig 

 färg och en skarp begränsning, med lifliga skuggor. 



I ägget af Cardium åtföljas gulans formför- 

 ändrande rörelser af samma företeelse. Äfven 

 der tryckes en klar kropp ut ur gulan, men al- 

 drig så långt som hos Modiolaria , utan den stad- 

 nar under en halfsferisk upphöjning af vitellus- 

 hinnan, fg. 45, 44. På samma sätt sker det hos 

 Patella virginea och Solen pellucidus. Det är denna 

 form af den utskjutna kroppens betäckning, som 

 ger anledning att förmoda, att den här är det- 

 samma som polarringen hos Clepsine. 



Af hvilken beskaffenhet är nu denna ur 

 vitellus utgångna kroppj är den en blåsa eller 

 en klump? De fleste, som sett den, beskrifva 

 den såsom blåsformig. Vid de äldre iakttagel- 

 serna, af Carus, som kallar den blåslik, och 

 DuMORTiER, som auscr dcu för vesicula Purkinjei, 

 är det måhända icke skäl att fästa vigt, då be- 

 skaffenheten af deras instrumenter sannolikt icke 



