352 



och derefter återgår, mer eller miiKlre fullstän- 

 digt, till den form den sednast hade. 



A i följa först Modiolaria -ägget i dess vidare 

 förändringar. Efter några minuters hvila börjar 

 gulan att förlänga sig och blir smalare mot den 

 overksamma polen, sä att det hela får en pä- 

 roalik form, fg. 8. Derunder blir vitellusraassan 

 i den verksamma polens större del, som det 

 synes, tätare, mörkare än i den nedra förlängda 

 delen, hvilken blir mera klar, cch denna olik- 

 het kan ej bero på den ringare massan i den 

 nedra delen, hvilken vid genomfallande l'us bör 

 synas mera genomskinlig, ty den märkes redan 

 då, när gulans form ännu blott mycket litet af- 

 viker från den sferiska. Genom denna förän- 

 dring har således vitelius skilt sig i två olika 

 partier, h vilkas betydelse här, på förhand, bör 

 anoifvas sådan den sednare skall visa sig. Det 

 öfra, mörkare partiet är de blifvande periferiska 

 elementernas, det nedra, ljusare, de centralas. 



]När vitelius antagit denna förlängda, pä- 

 ronlika form, ses i det inre af den öfra, peri- 

 feriska delen en ljus, temligen begi^änsad kärna, 

 — en benämning, som här och i det följande 

 afser endast denna kropps skiljaktighet från den 

 öfriga, omgif vande gulan, och dess centrala läge, 

 men ingalunda något dess förhållande till cell- 

 bildning. Sjelfva denna kropp är ingen cell, 

 ingen blåsa: den är en kulformig, kärnlös massa, 

 af en genomskinlig, någorlunda seg substans. 

 Den är utan tvifvel en kärna af samma beskaf- 

 fenhet som den jag, såsom of van nämndes, några 

 gånger bemärkte i den nyss sferiska gulan. Fråga 

 vi h varifrån den kan härledas, så är det antin- 

 gen endast från fröblåsans klara innehåll, eller 

 från vitelius- vätskan, eller från båda, sedan de 



blifvit 



