355 



gfiLt upp i h varandra. Härmed slutar det andra 

 skiftet i gulans utvecklingsarbete, i h vilket det 

 periferiska partiet delar sig i två kulor. 



JXu inträder, med denna sammansmälta 

 yttre form, fg. 45, en stunds yttre hvila, och 

 derpå begynner det tredje skiftet. 



Först afskiljer sig, såsom förut, det nedra 

 centrala partiet, fig.iO, som förlänger sig och af- 

 gränsar sig genom en ringa sammandragning. 

 Det är också, som förr, klarare än de andra, 

 och kärnlöst. Det öfra, periferiska partiets två 

 kulor klyfva sig nu hvardera i två, fig. 46, il , 

 som växa ut yiarvis omkring frötläckens utgångs- 

 punkt. De blifva alla småningom mer och mer 

 kulformiga tills de med endast en ringa del äro 

 fastade vid hvarandra, fig. 48. När deras af- 

 söndring har nått sin höjd, äro de åter, såsom 

 förr, mycket klarare än då de voro förenade, 

 så klara, att omkretsarna af det bakom belägna 

 paret skina igenom det främre, och de sakna 

 alla h varje spår till kärnor, ty dessa börja att 

 försvinna retlan vid första fyrdelningen. Vitel- 

 lus företer således, när det tredje skiftet är i 

 sitt högsta, f\g. 48, fem mer eller mindre kul- 

 formiga, sammanhängande delar, nemligen fyra 

 periferiska, omkring fröiläckens utskott grupperade 

 kulor, klarare än förut, och h vilkas kärnor små- 

 ningom försvunnit, ocli en femte, af centrala 

 elementer, hittills kärnlös och ännu något mera 

 genomskinlig än de andra fyra, och fästad vid 

 någon af dem i motsatta sidan. Liksom förut 

 deltager viteli ushinnan här i klyfningen endast 

 derigenom, att den ganska noga följer kulornas 

 ytor, men den ingår icke i skiljeplanerna mellan 

 dem, utan man ser den i vinklarna bågformigt 

 öfvergå från den ena kulan på den andra, fg^ 



