356 



i8, 25. När i detta skifte kulorna skilt sig till- 

 räckligt, gå de åter tillsammans, och det är åter 

 det nedra, centrala partiet, som först gar upp i 

 en af de fyra periferiska kulorna, fg. iO , 20. 

 Man ser det åter blifva kortare, den samman- 

 dragning, genom h vilken det var afskildt från de 

 andra, utplånas, och det bildar slutligen med 

 en af de fyra periferiska kulorna ett större helt 

 af rundad form. Men samtidigt närma sig de 

 andra tre periferiska kulorna till det helas me- 

 delpunkt, fg. 49, 20, liksom i förra skiftet på 

 det vis, att vidhäftningsytorna blifva allt större, 

 och de fria ytorna allt mindre, tilL dess gulan, 

 sedd från öfra ytan, bildar en något sned, run- 

 dadt fyrsidig figur, fig. 2i , sammansatt af de tre 

 periferiska delarna och den fjerde, större, som 

 består af både periferiska och centrala elementer. 

 I midten , der skiljeplanerna sammanträffa, höjer 

 sig den process af vitellushinnan, som i det inre 

 af sin utvidgade ända bär fröfiäcken. Under 

 detta inre concentreringsarbete har gulan små- 

 ningom blifvit mörkare, tätare, och i hvarje del 

 har en klar kärna framträdt. Man anmärker 

 tillika, att fröfläckens utskott har förändrat plats 

 i förhållande till det hela af gulans figur. Den 

 sitter ännu q var öfver kulornas gemensamma 

 föreningspunkt, men kulorna hafva förskjutit sig 

 så, att denna punkt, som förr sågs i figurens 

 öfra rand, ehuru ägget legat fullkomligt orördt, 

 flyttat sig närmare figurens medelpunkt. I detta 

 tillstand af de fyra delarnas återförening, inträ- 

 der åter en stunds yttre hvila. 



Det fjerde skiftet, f\g. 22—'6i, inträder, lik- 

 som de föregående, dermed, att, under det de 

 klara kärnorna försvinna, gulans fyra delar börja 

 att ånyo afrunda sig, fig. 22. Ur den nedre, 



