^57 



större delen, i h vilken nyss det centrala partiet 

 gick upp, afskiljer sig, nedål, detta centrala 

 parti, fg. 23, och uppåt en periferisk kula, så 

 att vi åter hafva fyra periferiska kulor och der- 

 under den centrala. Men dervid stadnar det 

 icke denna gäng. Af de fyra periferiska kulorna 

 blifva inom kort åtta, fig. 24 — 26, af h vilka sju 

 äro synliga, fig. 26, och den åttonde ligger bak- 

 om, på andra sidan, och motsvarar den kula, 

 som på denna sida af ägget intager midten. Man 

 urskiljer så mycket lättare dessa kulor, som de, 

 ju mer de hvar för sig afrunda sig, blifva kla- 

 rare, så att de bortom liggande med sina om- 

 kretsar synas igenom de uppåt belägna. Endast 

 en kort stund förblifva de i detta tillstånd med 

 fröfläckens utskott i midten af sin grupp; derpå 

 gå de åter tillsammans. De insänkningar, ge- 

 nom h vilka kulornas antal ökades från fyra till 

 åtta, utplånas åter, fig. 27, 28, 29, 30, så att 

 kidorna blifva färre, men större, ett par af de 

 nedersta smälta tillsammans med det centrala 

 partiet, och slutligen är vitellus, fig. 31, åter 

 sammansatt af fyra tätt till hvarandra slutna 

 delar, tre periferiska och en fjerde större, sam- 

 mansatt af periferiska och centrala elementer. 

 Den inre vitellusmassan har åter blifvit mör- 

 kare, tätare, mindre genomskinlig, men har åter 

 fått, i hvarje del, en klar, bestämd kärna, och 

 der delarnes skiljeplaner sammanlöpa sitter frö- 

 fiäckens utskott. Sådan förblir gulan åter under 

 en kort tid af yttre hvila. 



Under dessa skiften har således klyfningens 

 gång varit sådan, att först den centrala delen 

 afskilt sig från den periferiska, derpå har den- 

 na, omkring fröiläckens utgångspunkt, afsöndrat 

 sig i två, så i fyra, och derpå i åtta kulor, och 



