359 



gar af den del af vitellushinnau, som utgjort 

 dess fiiste. Men lika ofta, måhända oftare, fin- 

 nes den q var, fig. 33, 35, 73, likväl icke alltid 

 på .sin förra plats, utan långt nedåt sidan af 

 gulans oval, fig. 33. Det är ofvan nämndt, att 

 vitellushinnan aldrig ingår i klyfningskulornas 

 skiljeplaner, utan endast på deras yttre, fria 

 sidor tätt bekläder dem. Det torde således 

 hända, att under kljfningsarbetet hela vitellus- 

 massan förskjuter sig inom sin membran, och 

 att fröQäckens utskott, som utgör en del af detta ^ 

 Hyttas från sin första plats; men om detta för- 

 hållande är normalt, om det är förenligt med 

 äggets utveckling till embryo, är en fråga jag 

 för närvarande icke med säkerhet kan besvara. 



När klyfningen närmar sig sina sista sta- 

 dier, visar sig, hvad dittills icke kunde för- 

 märkas, en öppning i det periferiska lagret ^ 

 mellan några af dess kulor, fig. 34, 35, 36, *, 

 genom hvilken man skymtar det inre af vitellus. 

 Denna öppning är belägen något nedom spetsen 

 af ovalen. Vitellushinnan syntes oftast gå hel 

 öfver den, men stundom trodde jag rnig se äf- 

 ven denna öppnad. Den förmodan ligger ej 

 långt borta, att denna öppning är densamma, 

 genom hvilken frölläcken utgått, densamma som 

 hittills varit dold under basen af dennes utskott^ 

 och som, efter hvad vi hafva sett, i vissa fall 

 blifvit tlyttad från polen, der den förut var, 

 något åt sidan af gulan. Denna förmodan skulle 

 vinna mycket i visshet, om fröfläckens utskott 

 alltid vore q var eller alltid bibehöll sin plats, 

 men då det icke är så, saknas detta stöd för en 

 förklaring, som eljest icke synes oantaglig. 



Vitellushinnan har under klyfningen, oför- 

 ändrad, endast beklädt klyfningskulorna. Vi 



