363 



genom detta förhAllaiide, alt det centrala partiet 

 bär icke afsöndrar sig till en egen i hvarje skif- 

 tes starkaste delningsperiod Yidhängande del, som 

 Cardii vitellus icke visar densamma kulornas 

 fördelning och ställning, som Modiolaria-äggets. 



Tredje skiftet hos Cardiuni slutas dermed, 

 att, såsom hos den förra, kulorna åter gå tillsam- 

 mans och deras skiljeplaner blifva större, fig.52, 

 sä att de, medan innehållet blir mörkare, tätare, 

 och kärnorna framträda en i hvarje af de fyra 

 kulorna, sluta sig tillhopa, tätt förenade, fg. 55. 

 Här h vilar klyfningsarbetet en stund. 



När det fjerde skiftet, fig. 54 — 59, begynner-, 

 klarnar vitellusmassan ånyo, kärnorna börja att 

 försvinna, och kulorna afrunda sig åter, men 

 liksom hos Modiolaria föröka de sis; till ett större 

 antal än förut, h varvid nya kulor uppkomma, 

 ej allena af de periferiska, utan sådana utgå äfven 

 från det större partiet, som innehåller både 

 centrala och periferiska elementer, fig. 54, 55. 

 Delningen fortgår så, att åtminstone sju peri- 

 feriska kulor bildas, fig. 56, ty om den åttonde 

 äfven, pä andra sidan, frigöres ur det större 

 partiet, såsom hos Modiolaria, vågar jag ej af- 

 göra. Så många kulor, som ses framträda äro 

 af ett klart innehåll, väl skilda, och utan kär- ^ 

 uor. De gå åter tillsammans, smälta alltmer 

 tillhopa, fig. 57, 58, och vitellus är slutligen 

 sammansatt endast af fyra delar, fig. 59. Under 

 detta kulornas närmande till hvarandra framstå 

 åter kärnorna. I fig. 57 sågos fyra sådana, i fyra 

 periferiska kulor, och i den stora, här för begge 

 elementerna gemensamma kulan äfven en tydlig 

 kärna. Men, medan de fyra, i fig. 5S, ännu 

 förblefvo vid samma storlek och klarhet, sågs 

 den i den stora kulan förminskas och, fig. 59^ 



