304 



förlora sin runda form, liksom om den omkring- 

 liggande vitelkismassan hade Irängt in på och 

 utplånat densamma. Och då två af de perife- 

 riska kulorna smälte tillsammans till en kula, 

 fick denna blott en kärna, fig. 58, 59. 



Från denna punkt i klyfningen kunde jag 

 ej med önskad noggrannhet följa dess gång. De 

 periferiska kulornas antal förökades, fig. 60, 6^, 

 62, med en viss skenbar oregelbundenhet, dels 

 genom klyfning af de tre periferiska, dels genom 

 utväxning ur den stora, gemensamma. De först 

 bildade kulorna, fig. 60 — 62, hade eller fingo till 

 en del kärnor, men alltsom klyfningen fortgick 

 och kulornas antal ökades, försvunno åter dessa 

 kärnor, fig. 63 — 66, för att åter framträda när 

 kulorna ånyo smälte tillsammans och blefvo färre, 

 men större. Äfven nu framträdde i den större, 

 centrala eller ännu måhända för båda partierna 

 gemensamma delen en kärna, fg. 67, och visade 

 sig äfven vid ännu längre framskriden klyfning, 

 fig. 69—71 



Liksom hos Modiolaria växa här de små- 

 ningom förökade periferiska kulorna öfver den 

 centrala delen af vitellus. De bilda ett lager, 

 som täcker och fullkomligt omsluter denna 

 del, h vilken först i den yttre kl3'fningens sed- 

 iiaste skiften synes dela sig till kulor, och kan- 

 ske är det denna delning, som förebådas af de 

 i den nu framträdande kärnorna, fig. 69, 70, 77, 

 liksom vi hafva sett, att den yttre klyfningens 

 skiften föregås och följes af kärnornas framkomst. 



Modiolaria-äggets vitellus företedde, mot klyf- 

 ningens slut, en öppning mellan kulor af det pe- 

 riferiska lagret. Den sågs på sidan af gulan , 

 ungefär der, hvarest fröfläckens utgånspunkt un- 

 der denna period hade sitt läge. Det är lika 



