f 367 



liiia föremal. Men om kärnorna dela sig och åler 

 smälta tillsammans, borde jag oftare än som 

 skett liafva fått se en liknelse till delningen, 

 eller ännu snarare till två kärnors sammangjut- 

 ning till en, h vilken förening ju borde föiegå 

 under det gulans massa åter blir mörkare och 

 kärnorna framträda. Någon sådan sammangjut- 

 ning såg jag likväl aldrig. Hos Cardium der- 

 emot iakttog jag visserligen, men endast ganska 

 få gånger, såsom fig. 47, 69, två kärnor, h vilkas 

 omkretsar skuro hvarandra, h vilket kunde gifva 

 anledning att förmoda, det en delning vore för 

 handen. I det förra fallet, som inträffade i det 

 tredje skiftet, tydde den andra, samtidiga, i det 

 större partiet belägna kärnans form snarare på 

 en upplösning än en delning, och, emedan kär- 

 nornas framträdande antyda en börjande klyf- 

 ning, torde de dubbla kärnorna i fig. 69, 70, 

 ligga i hvar sin klyfningskula af detta centrala 

 parti, hvars förändringar nästan undgå iaktta- 

 gelsen. I Modiolaria-ägget åter såg jag intet 

 tecken till delning eller sammansmältning af 

 kärnor, oaktadt jag iakttog och aftecknade så 

 många olika förändringar af olika individer, att 

 figurernas antal är mer än trehundradefemtio. 

 Det synes mig också vanskligt att antaga, det 

 alla de sednare kärnorna äro afkomlingar af 

 den första kärnan, då de tillsammans äro så 

 mycket större än denna, utan att vi kunna väl 

 förklara deras tillväxt. Dessa kärnor hafva 

 också, såvidt jag kunnat se, icke naturen af 

 celler — de hafva inga nucleoler, och förefalla, 

 vid pressning, som klumpar af en något seg ge- 

 léelik, genomskinlig vätska, fg. 37. 



Öfver gulans klyfning, kulorna, som derigenom 

 uppkomma och deras kärnor hafva vi redan flera 

 olika iakttagelser och olika tydningar, och det 



