368 



har just hiir visat sig vanskligt att af det en- 

 staka seilda sluta till allmännare lagar. Men det 

 är likväl endast genom förnyade försök vi kun- 

 na komma till rätta förklaringen, och som ett så- 

 dant vågar jag här framställa hvad jag trott mig 

 kunna sluta af ofvan anförda iakttagelser. 



Hvarföre fröblåsans innehåll först är inne- 

 slutet i en blåsa, och hvarföre denna sedermera 

 brister, veta vi ännu lika litet, som af h vilken 

 art de förändringar äro , hvilka uppkomma ge- 

 nom dess beröring eller blandning med vitelli 

 egen vätska. Det frirsla vi iagttaga är, att hela 

 gulan kommer i en rörelse, hvilken, riktad mot 

 en punkt i periferien, fröfläcken, framkallar yttre 

 formförändringar, fig. 5 — 5, ända till dess frö- 

 fläcken är utdrifven, då en yttre hvila åter in- 

 träder under regelbunden, sferisk, form, fig. 7. 

 Detta är egentligen det, så vidt vi veta, första 

 skiftet af det inre utvecklingsarbetet. De föl- 

 jande, klyfningens skiften äro fortsättningen der- 

 af, under hvilken likaledes, i riktning mot sam- 

 ma punkt — den nu utdrifna fröfläcken — den 

 inre rörelsen framkallar nya yttre formförändrin- 

 gar, klyfningskulor. Men dessa rörelser äro tyd- 

 ligen periodiska, de hafva en tid ett sträfvande 

 utåt, då fröfläcken utdrifves, fig. 4, 5, 43, och 

 de periferiska kulorna bildas, fg. 8 — Pl, 16 — 48 

 o. s. v., fig. 45 , 41 — 51 , 54 — 56, o. s. v., en an- 

 nan tid en dragning inåt, då en enklare form 

 återkommer, fg. 7, 44, och de sammansmälta 

 kulorna concentrera sig mot gulans medel- 

 punkt- Utvecklingsarbetet visar sig således så- 

 som bestående i en periodiskt vexlande rörelse , 

 en omflyttning af gulans delar, mellan centrum 

 och periferien. Gulans begge beståndsdelar, vi- 

 tellus-kornen och vitelli vätska, hvilkeii, så vidt 



vi 



