375 



framtill, fig. 8i , ullkäniiager redan bivalveiis 

 skal. Mantelns ränder visade hos Modiolaria vid 

 skalets rand en förtjockning, jig. 82, men dju- 

 rets ytterst snabba rörelser hindrade mig att 

 se, om deri fanns någon likhet med de märk- 

 värdiga stora hakformiga bildningarna hos Ano- 

 donta. Denna förtjockning uppkommer genom 

 en duplikatur af manteln, och är första början 

 till mantelns under skalet fria lober. Manteln 

 börjar nemligen nu, att, sedan den följt det 

 tunna skalet till dess rand, draga sig inåt, så 

 att en i början svag insänkning uppstår mellan 

 skalkanten och veli framstående del, fig. 84, 82. 

 Denna insänkning blir allt mer och mer djup, 

 så att det stora utstående velLim, mantelns ven- 

 trala del, på sidorna synes fritt från den dor- 

 sala, fig. 83, 8i. Ännu äro mantelns begge de- 

 lar, den ventrala och den dorsala, af nästan 

 samma storlek, men ju mera den centrala mas- 

 san organiserar sig, tilltar den dorsala i omfång 

 mot den ventrala. 



När velum blifvit på sidorna fritt, börjar 

 man först att kunna urskilja huru den inre 

 massan formar sig, fig. 83. Utom det ljusa mel- 

 lanrum, f, som skiljer denna massa från man- 

 teln, och är början till den stora pallialkavite- 

 ten, ses ett annat, f, mot djurets bakre ända, 

 der det ligger mellan de tvenne stora, framtill 

 förenade grenar, r, v, i hvilka centralmassan de- 

 lat sig. Dessa två grenar äro, den mot rygg- 

 sidan belägna, tarmen, v, den mot skalets ven- 

 tralrand närmare, oesophagus, r, och den större 

 massa, i hvilken de förena sig är magen med 

 lefverns lober. Tillika skönjer man två smala 

 muskelband, som från två punkter närmare rygg- 

 sidan sträcka sig mot velum, och äro dess levatorer. 



