393 



och hviika möjligen hafva någon del i den san- 

 nolikt respiratoriska rörelse han der anmärkte. 



I sjeltVa vecket mellan mumiens undra läpp 

 och mantelns båge ligger ett stort, temligen klart 

 rundadt organ, d- Det utsänder vanligen två 

 par fina strängar, framåt en och uppåt och bakåt 

 en, hvilken stundom har en spindelformig an- 

 svällning. Den rundade loben (J och bågen cl tillhöra 

 manteln, och det synes mig mest sannolikt, att 

 de äro foten i sin första bildning. Det framgår 

 nemligen af Vogts iakttagelser på Actaeon, att 

 foten ursprungligen, ehuru der mycket tidigare, 

 utgår trån det periferiska lagret ^ d. v. s. från 

 manteln, och vi skola se, att foten, när den 

 först uppträder fullt igenkännelig, har sin plats 

 i rummet mellan munnen och tarmen. 



I närheten af detta organ anmärkte jag, 

 mot iakttagelsens slut, nära intill munhålans 

 bakre 'väg^, en rundad blåsa, s, fig. '105, ytterst 

 tunn och svår att se. Den hade troligen allde- 

 les undgått mig, om ej dess innehåll fästat upp- 

 märksamheten, en hop af mycket fina mörka korn, 

 liknande pigmentkorn. Det skall i det följande 

 synas, att denna blåsa sannolikt är ögat i dess 

 första uppkomst. Det finnes intet skäl att be- 

 tvifla, att dess make fanns på andra sidan, ehuru 

 det icke lyckades att genom djurets vändning få 

 återse det der. 



Jemför man ungarna af Montacuta, sådana 

 som de här äro beskrifna, med dem af Modiolaria 

 och Cardium på det steg i utvecklingen, der vi sist 

 lemnade dessa, så finna vi de serskilta organernas 

 förhållanden vara öfverallt desamma, medan hos 

 Montacuta de äro mer utbildade och några nya 

 eller förut öfversedda uppträdt. Acephalen är 



