394 



ännu ett endast simmande djur utan fot. Den 

 är monomyär, men icke sä, som de verkliga 

 Monomya, ty den enda muskeln är icke den 

 bakre, under tarmen belägna, utan den främre. 

 Dess näring fortgår utan förmedling af hjerta 

 cell gälar. Dess mantel bildar med sin dorsal- 

 del och ventraldel — hvilken, mycket mindre 

 än den förra, utgöres af velum — en stor ca- 

 vitet, i hvilken ligga fria och rörliga tarmkana- 

 len med lefvern, och vissa ännu endast anlagda 

 organer. 



Vända vi oss nu till de förändringar dju- 

 ret ännu måste undergå för att blilva fullbil- 

 dadt, så äro de högst betydliga. Vi veta, huru 

 hos den utbildade Acephalen alla djurets mjuka 

 delar ligga inneslutna i mantelns säck, men fa- 

 stade så, att de inom densamma äro fullkom- 

 ligt orörliga. Mantelsäcken förhåller sig inom 

 skalen, som peritonaeum inom bukhålans väggar, 

 den är sluten, men instjelpt i sig sjelf. Följer 

 man dess dorsala del från låsranden å ömse si- 

 dor nedåt, så ses den i nära förening bekläda 

 hela massan af derunder belägna organer på de- 

 ras öfra yta, derpå lemnar den dem och öfvergår 

 på inre ytan af skalet, som långt öfverskjuter 

 djurets tlesta mjuka delar, ända till dess kant. 

 Här vänder mantelhinnan om tillbaka, och bil- 

 dar en fåll, i det den återgår på sig sjelf; det 

 blir ett dubbelt blad af två hinnor, den inner- 

 sta en fortsättning af den yttre, och emellan 

 dem upptagas nerver och muskler. Sedan man- 

 telhinnan — såsom den inre af de två — "PP- 

 nått sjelfva kroppen af djuret, slår den sig åter 

 öfver på denna, på dess undra sida, och, såsom 

 mantelns ventral-parti, bekläder den öfverallt. 



