400 



len en Anomia, men två slutmuskler synas vara 

 der, om ej den främre är fotens retractor ante- 

 rior, hvilket likväl synes föga sannolikt. 



Emedlertid, om det ej är möjligt, att till 

 slägtet bestämma dessa små Acephaler, är det 

 dock afgjordt, att de äro sådana, och sannolikt 

 alla af Dimyariernas grupp. Det är vidare visst, 

 att de ej äro utbildade djur, utan ungar, såsom 

 vi nu skola se, på ett högre steg af utveckling 

 än dem vi hittills betraktat. 



Hos alla var skalet så mycket genomskin- 

 ligt, att man kunde se det mesta af djurets 

 mjuka delar, och teckna dem när djuret, indra- 

 get inom skalet, höll sig stilla. Men deras lif- 

 liga, ombytliga rörelser och tidens korthet hin- 

 drade mig att så länge följa någon af dem , tills 

 jag fått en noggrann bild af den sådan den vi- 

 sar sig, när den simmar med utsträckt velum. 

 Ty alla voro ännu simmande och hade sitt ve- 

 lum qvar. Indraget inom skalet var detta kraf- 

 ti,^a rörelseorgan, h, tillhopalagdt, än i flera 

 djupa oregelbundna bugter, fg. IN, H2, 443, 446, 

 än i mera jemna veck, fig.447, än i två rundade 

 lober, fig. 415, med de långa cilierna tillhaka- 

 slagna och genomskinande genom dess tunna 

 hinna, i hvilken hos fig. 442 syntes tydliga mu- 

 skelband, h. \e\i retractorer voro också tyd- 

 liga, hos fig, 444, 443, 445, 447, m, de främre, 

 n, n, de bakre. Men velum var ej längre be- 

 läget, som förut, nästan vid undra randen af 

 skalet, det var draget mera mot den främre, 

 redan något hos fig. 446, 443 , mer hos fig. 444 , 

 än mer hos fig. 412, 445 , 447, och ju närmare 

 seglet är till den främre randen, desto äldre, 

 mer utbildadt är djuret. Ty med velum drar 

 sig också munnen framåt, atiägsnar sig från anal- 

 öppningen 



