423 



sjelf, bildar ett hvalf i det inre af snäckans myn- 

 ning, och bekläder derpå framåt hufvud, fot och 

 gälar, h vilka delar alla äro samlade i detta hvalf 

 när djuret drar dem in. Detta är nu aldeles 

 livad som föregår hos våra Acephaler. Äfven 

 der drar sig manteln in i sig sjelf, det vill säga 

 den ventrala delen in i den dorsala, och blir 

 derigenom, i hela sin fria skalet beklädande del 

 dubbel, och bekläder derpå hela den ventrala 

 ytan af visceral massan, gälarna och foten. 



Det är nu genom denna indragning af man- 

 teln, som hos Acephalerna, om jag ej misstar 

 mig, velum kommer att, förminskadt och förän- 

 dradt till labialpalper, intaga sin plats vid m'unnen. 

 Hos eii stor del af Gastropoda Opisthobranchia, 

 Gymnobranchier, Aplysia ra. fl,, qvarstår velum 

 hos det fullväxta individet såsom de pariga an- 

 bangen vid munnen, hvilka fått namn af ten- 

 tacula oralia , än under formen af korta, run- 

 dade, koniska eller ögonformiga lober, än af 

 långa trefvare ^). Hos de aldra flesta Prosobran- 

 chier deremot försvinner velum alldeles, likväl, 

 som det vill synas, icke förr än tentaklerna 

 framkommit '°). Här göra likväl de arter ett 



®) Se: Bidrag till kännedomen om MoIIuskernas ut- 

 veckling, K. Vet. Hand 1 . 1839, 234, t. 2 f. 4—16, 

 Isis 1842, 366, t. 1, f. 4 — 16. Det har likväl sed- 

 nare synts mig sannolikt, att hos Telhys den stora 

 rundade, fimbrierade utbredningen 6'fvejn)unnen icke 

 är velum, utan tillhör den dorsala manteln. De 

 rundade korta loberna vid munnen, liknande dem hos 

 Doris, Polycera , äro hvad som återstår af velum. 

 Det möjliga misstaget med Telhys härledde sig der- 

 af, att jag 1839 ej kunde undersöka något exemplar 

 deraf, utan endast följde Cuviebs figurer. 



'") I. c. 240, t. 2 f. 22, Isis, 1842, 366, t. 1 f. 22, 

 iakttagelse öfver Rissoa. 



