429 



emot är könen, concha, delad, på längden, liksom 

 genomskuren , fiån spetsen till basen. Derigenom 

 uppkomma de två valverna, hvilkas två spetsar, 

 stundom mycket sjelfständiga, tydligen visa spi- 

 ral vridningen, h vilken också, i de flesta fall, 

 märkbart gäller i skalets hela tillväxt ®). 



Mantelns yttre blad, som afsöndrar skalet, 

 afsätter hos de llesta Cephalopoder, ur sin i 

 djupet af dess kon belägna del, vissa inre trans- 

 versala skifvor, som hos Sepia ligga tätt och 

 ojemnt, men hos Spirula, Belemnites, och fram- 

 förallt hos Tetrabranchiata, såsom septa äro ut- 

 vecklade till en hög grad af regelbundenhet. 

 De genomdragas der af en stränglik förlängning 

 af manteln, som bildar den fortsatta eller af- 

 brutna rörgång, man så föga passande kallat 

 siphonen. Denna afsättning af kalkmassa i det 

 inre af skalets spets förekommer, såvidt vi ännu 

 veta, sällan hos Gastropoder, likväl sannolikt 

 oftare än vi tro. Det är denna afsöndring, som 

 hos Bulimi och Cerithium bildar, det septum , som 

 tillsluter skalets hålighet, när spetsen blifvit de- 

 collerad, och som hos andra, men märkvärdi- 

 gast hos Magilus, fyller de första vindlingarnas 

 håligheter '°). Hos Lamellibranchiaterna, synes 

 mig, återfinna vi denna ur mantelns öfversta 

 ryggsida försiggående kalkaflagring vida allmän- 

 nare och regelbundnare än hos| Gastropoda. 



ra, om dessa böjda skifvor äro delar af ett verkligt 

 skal, eller om de motsvara de så regelbundet ställda 

 nålarna i ryggmanteln hos Doris och dess närslägtin- 

 gar, och skifvan hos Villiersia D'Orb. 



') Jfr. bland andra Strauss-Duecrheim, Anatomie cora- 

 paiative, I, p. 326. 



») Jfr. Gbay, Philos. Träns. 1833, p. 793. — Cabus, 

 Mus, Senkenberg, II, 193. 



