478 



sednare trädde i verksamhet samt år 1824 med 

 nådigt Reglemente försågs, v. Weigel omfattade 

 ock allt framgent inrättningen, hvilken han med 

 skäl kunde anse såsom hufvudsakligen tillkommen 

 genom hans bemödanden, med särskild omsorg, 

 och arbetade oaflåtligt för dess utveckling, äfven- 

 som han verksamt understödde hvad till ordnande 

 af veterinär-väsendet hörde. 



Bland v. Weigels största förtjenster såsom le- 

 damot af medicinal-styrelsen, bör med skäl räk- 

 nas hans sträfvande för rätts-medicinens praktiska 

 utbildning i Sverige. Denna så vigliga del af 

 den i statens tjenst anställde Läkarens åligganden 

 hade, oaktadt förtjenstfulla enskilda bemödanden, 

 likväl hittills i allmänhet blifvit pä ett föga till- 

 fredsställande sätt behandlad. Ingen särskild un- 

 dervisning eller pröfning egde, med afseende der- 

 pä, rum vid rikets medicinska läroverk, ingen 

 allmän författning fanns till ledning vid hithö- 

 rande förrättningars fullgörande, ingen föreskrift i 

 afseende på det formella deraf. Att, undei- så- 

 dane förhållanden icke blott förrättningen ofta 

 med ringa noggtanhet verkställdes utan ock pro- 

 tokollet deröfver, ej ens alltid uppsatt i mån 

 af undersökningens fortgång, blef ofullständigt 

 eller mindre tillförlitligt, så att detsamma icke 

 gaf tillräcklig ledning vare sig för Läkarens eget 

 eller den i högre instans granskande vetenskap- 

 liga auktoritetens omdöme, kunde icke undvikas. 

 Ett stort steg till afhjelpande af detta betänkliga 

 förhållande, var ytKongl. Sundhet s- Kolle gii , af Kongl. 

 Majd fastställda stadgande om hvad iakttagas hör 

 vid medico-legala hesigtningar å döda kroppar , a (år 

 1818); i utarbetande af hvilken författning v. 

 Weigel egde väsendtlig del, äfvensom han icke 

 blott tillvägabragte föreskriften för Läkare att ge- 



