488 



stigande yttre anseende till jemlikhel med andra 

 embetsraanna klasser. 



v. Weigel, som i ordets vidsträcktaste me- 

 ning var "en vacker man' åtnjöt under sin man- 

 naålder en god helsa , detta väsendtliga vilkor lör 

 en uthållande verksamhet. Från ungdomen lika 

 ifrig som skicklig jägare, bibehöll han länge den 

 raskhet och frikhet till kropp och själ, som äro 

 Nimrods söner så egna. Efter Fyllda 60 år bör- 

 jade han lida af försvagad synförmåga, till följe 

 af grå starr på det ena ögat, jemte åtskilliga an- 

 dra krämpor, framkallade af en arthrilisk dispo- 

 sition. Med anledninof häraf lemnade han vid 65 

 års ålder sitt embele och dro» si» undan från 

 alla allmänna bestyr äfvensoni från Sällskapslif- 

 vet, och upphörde på samma gång, af en beröm- 

 värd, icke af alla iakttagen grannlagenhet, att i 

 någon mån söka inverka på de ärender, h vilkas 

 ledning han lemnat i andra händer; men behöf- 

 des ett godt råd, så gaf han det af godt hjerta 

 och in i sista stunden följde han med varmt del- 

 tagande medicinal väsendets angelägenheter. Syss- 

 lolös var han aldrig äfven nu, utan egnade sin 

 dag åt vetenskap, litteratur och religiös läsning, 

 hvilken sednare ej var en tillflygt endast på ål- 

 derdomen, ty han försummade den icke heller 

 under sin verksamhetstid. På aftnarne besöktes 

 han, nästan utan undantag, af några få, gamla 

 vänner, hvilka lika litet kunde umbära honom 

 som han dem, och de yngre, hvilka egde till- 

 träde~till denna förtroliga krets, lemnade den al- 

 drig utan att hafva vunnit någon nyttig lärdom, 

 någon vigtig upplysning. Så förflöto den ädla 

 mannens sista år i lugn och stillhet, visserligen i 

 förening med ålderdomsbräcklighet, men icke med 

 ålderdomssvaghet eller slöhet; ty minnet var 



