492 



het slå sinnel med förvåning, men liun iiöjde sig 

 dock öfver mängden, likt den berömde Kiiine- 

 kulle, genom ett mäktigt underlag, som än upp- 

 skjuter på vtau i skiofliga bergväggai', än föieter 

 en likt omvexlande, skön vegetation, ocli ingif- 

 ver sålunda på samma gång beundian och akt- 

 ning, som den intager och behagar. 



Del är således icke en pw mångfaldiga, ovan- 

 liga eller äfventyrliga omvexlingar rik lafla, icke 

 heller en, af slora bedrifter eller en upphöjd ställ- 

 ning i samhället lysande lefnadsbana, som biogra- 

 fien öfver Carlander har att framställa för efter verl- 

 den. H varken det fåfänga ryktets förförelser el- 

 ler lyckans retelser förmådde Carlander att gripa 

 efter de torna luftbilder, h vilka mängden afgudar, 

 rikedom, njutningar och yttre anseende. Hans 

 lif var ett inre, ett sjelfständigt. För honom var 

 det andliga, det egentligen och företrädesvis mensk- 

 liga, hufvudsak; det kroppsliga med allt det yttre 

 och tillfälliga, bisak. Car.landers lefnad egnar 

 sig derföre kanske helst för en psychologisk teck- 

 ning. Vi äre ock nog lycklige att, åtminstone 

 i oskattbara fragmenter, redan ega en sådan, ny- 

 ligen af Doktor Malmsten publicerad, och denna 

 af desto högre väide, som den till största delen 

 är hämtad ur Carlanders egna eftcrlemnade bref 

 och njanuskripter, och således kan betraktas som 

 en otvungen sjelfbekännel«e. 



När nyssnämnda minnesteckning derjemte 

 upptager de vigtigaste kända dala ur Carlanders 

 lefnad, har man trott sig kunna hänvisa dera, 

 h vilka önska närmare lära känna den ovanlige 

 mannen, hans öden och verksamhet till densam- 

 ma, samt här inskränka sig till en framställning 

 af en miniaturbild att förvara i Kongl. Akademi- 

 ens galleri af lärde och utmärkte män, då den 



