497 



perlativo, för alt åtminstone bli hörd in positivo 

 o. s. "V." 



HvacI Carlandeh afven i bref till vännen 

 GisTRÉN yttrat med alseende på sin kallelse till 

 ledamot af denna Akademi, hörer så eirenlligen 

 hit, och är för Carlanders karaktär så betecknan- 

 de, alt det här ej får förbigås. '^En oförtjent 

 chican,'' heter det, "kan jag lätt bära, men en 

 oförtjent heder icke sä lätt; ty den anser jag vara 

 en ständig förebråelse, att icke hafva förljent den 

 ^ller kunna förtjena den. Detta är icke nåf^ot cy- 

 niskt högmod eller den vanliga kollegiala etiket- 

 ten, att kasta sig under bordet för alla de he- 

 dervärda ledamöter, som sitta omkring det, nian 

 en uppriktig känsla af oduglighet i större kretsar. 

 Jag vet alltför väl, h vartill jag duger och hvar- 

 till icke. Såsom läkaie, i handtverksstil, är jag 

 så god, som de fleste confralres, och såsom litte- 

 ratör i allmänhet bergar jag mig rätt väl med 

 eller mot hvem som helst enskildt eller i smäire 

 sällskaper, men uti intetdera afseendet dugei- jag 

 alt hålla fram för ett större publikum, och or- 

 saken derlill är dels poltroneri, dels ett oborstadt 

 väsende. "Bene latere" har således alltid varit 

 mitt valspråk, min önskan och mitt bemödande." 



Några prof på Cart.anders hvardagliga goda 

 humor torde här vara på sitt ställe. Då en för- 

 näm ung man frågade Carlander, angående en 

 ohetydlig skråma på ett finger, om det icke vore 

 angeläget alt han skyndade alt skaffa sig plåster, 

 svarade han: "Visst är det angeläget att Herrn 

 skyndar till apolheket, ty annars kunde det lätt 

 läkas iiHian Herrn hinner dit." 



Då Doktor S. för några år sedan på begäran 

 af en sjuk, som var Carlanders gamle vän, con- 

 sulterade honom, och sedan Carlander af sjuk- 



K. v. A. Hnndl. 7848. 11. ^2 



