'97 



T herm ometrar i det ofra och undra vattnet 

 ia^ttogo Jiär det var öfvcrallt lika varmt, som 

 iiiLräffar vid dess största täthet, är visserhgeu 

 så fintligt uttänkt som det är lätt verkställbart; 

 men är tjenligare att Öfvertyga, det vatten vid 

 jiågra graders värme öfver stelnings-temperatu- 

 ren har sin största täthet, än att nog-a bestäm^ 

 ma den grad, vid hvilken detta inträffar. Vatt- 

 nets täthets förändringar äro vid och omkring 

 detta Maximum ojemförligt små emot tempera- 

 tur-förändringarne derstädes; och då således 

 gauska små varme^ändringar här vilja iagttagas, 

 måste en så nära constant vatten-täthet åstad- 

 kommas och anträffas, att tillräcklig kraft till 

 vattnets sjunkning och uppstigning alldeles sak- 

 nas. Deraf förklaras de skiljda uppgifter, som. 

 sålunda blifvit funna, Rumford såg sin Ther- 

 niometer for vattnets största täthet en gång 

 stadna vid 3g° | Fahr. = A^, 38 C, en annan 

 vid 38° J F. = 3°, 47 C, Tkalxes sin vid 

 40, 35 C, och HoPE sin vid 3°, 33, vid 3^88 

 och vid 4°^ 16 C. Äfven Ekstrajvd (Dissert. 

 Acad. de maocima densitate aqiice inveniendciy 

 Lund 1819, s. 40) fann olika uppgifter, ehuru 

 inom mycket trängre gränsor, nemligen 3^,6 

 och 3\9 C. Det synes således, att vatten 

 inom dessa observerade 3°, 33 och 4°? ^^ ^» 

 ej nog förändras i sin täthet för att kunna syn- 

 hart höja eller sänka sig, och då här är fråga 

 derom, vid hvilken värme mellan just dessa 

 giänsor den största tätheten inträffar, så inses 

 lätteligen, att försök efter dessa niethoder der- 

 till ej äro så särdeles tjeniiga som man förmo- 

 dat. Dock, om man så varierar försöken, att 

 värmen den ena gången är i stigande, den an- 

 dra i fallande, och man med hvarandra jemförei^ 



\ 



