im 



UNDERSÖKNING 



af fiisspatssyran och dess märkvär- 

 digaste föreningar; 



af 

 JA c. BERZELIUS. 



X^ lusspatssyran upptäcktes af Scheele och be- 

 skrefs i K. Academiens Handlingar, för 1771, 

 andra qvartalet p. 120. Han ådagalade deri, att 

 flusspat består af kalk och en egen syra, som 

 utmärker sig genom sin egenskap att fräta glas, 

 och som, vid beröring med vatten, afsätter kisel- 

 jord, och han var i början af den tanken, att 

 jorden på detta sätt bildades. Likväl hade 

 redan Margraaf någon tid förut, funnit 

 att flusspat, distillerad med svafvelsyra i en 

 glasretort, gaf en sur ånga, som i beröring med 

 vatten afsatte kiseljord, samt att vid denna di- 

 stiilation retortenblifvit ganska starkt anfrätt. Han 

 meddelade denna observation i Berlinska Veten- 

 skaps Academiens Handlingar för år 1768. Knappt 

 hade Scheeles upptäckt hunnit blifva allmännare 

 bekant, förr än flusspatssyrans tillvarelse be- 

 gyimte bestridas. Piuestley och Monnet förkla- 

 rade den för en egen modification af svafvelsy- 

 ra , BouLANGER och Abildgaard sökte ådagalägga att 

 den icke var annat än saltsyra, som förflygtigat 



