285 



iiseljord och slutligen påstodo Sage och Bose 

 d'Antic att den var phospliorsyra. Till och med 

 kiseljorden,som flusspatssyran i blandning med 

 vatten afsätter, Llef misskänd. Achard ansåg 

 den för en egen jord, af alkalisk natur, som 

 hade den egenskapen att med svafvelsyra bilda 

 en flygtig förening. Wiegleb visade först att ki- 

 seljorden härrörer från glaset och Scopoli , Me- 

 ter samt i synnerhet \Yeiszel lyckades att, ge- 

 nom flusspatssyrans beredning i metallkärl, er- 

 hålla den fri från kiseljord och så concentrerad 

 att den rökte, 



Achard's försök att bevisa tillvarelsen af en 

 egen jord i flusspatssyran, hvarvid han tog 

 flusspatssyradt kisel-kali för denna jord, föran- 

 ledde Scheele att 1786 utförligt undersöka det- 

 ta salt, h varigenom dess natur ganska fullstän- 

 digt ådagalades, och dermed slutades den i5:å- 

 riga striden om flusspatssyrans verklighet och 

 egenskaper. Redan Bergman hade före Scheele 

 rigtigt igenkännt tillvarelsen ^af både flusspats- 

 syradt kisel-kali och natron *). 



RicHTER försökte att bestämma flusspatens 

 qvantitativa sammansättning ***); men obekant 

 med sätten att erhålla en kiselfri förening, ut- 

 föll också denna analys mindre rigtig, nemligen 

 65. 1 5 d. kalk jord mot 34.85 d. flusspatssyra. 

 Han undersökte dessutom flusspatssyrans före- 

 ningar med kiseljord och saltbaser, och visade 

 att sådane kunna erhållas med kali, natron och 

 baryt, och vid deras undersökning fann han ba- 



•) Opuse. It. 34. 



**) Uber die neuerii Gegciistande der Chemie 4» ^' 

 p. a5. Breslau, 1775. 



