efter hans analys, af 9.8,3^ Lasis och 71.66 flus- 

 spatssyra och kiseljord. Kiselfri basisk fJusspats- 

 syrad ammoniak hestår af 76.4 ammoniak och 

 23.6 flusspatssyra. 



Fluöhorsyregasens egentliga vigt , iifvensom 

 Åess föreningar med vatten och ammoniak, un- 

 dersöktes äfven af J. Davy. Vi skola framde- 

 les återkomma till detta ämne. 



Ända till 1802, då Klaproth upptäckte flus- 

 spatssyran icryolithen, som, efter hvad jag län- 

 gre fram kommer att anföra, är ett neutralt 

 duhbelsalt af flusspatssj^radt natron och flus- 

 spatssyrad lerjord, var flusspaten det enda he- 

 kanta mineral, som innehöll flusspatssyra. Se- 

 dan har jag träffat flusspatssyran förenad med 

 ytterjord och cerium i åtskilliga vid Finbo i 

 grannskapet af Fahlun funna mineralier. Klap- 

 ROTH fann den vidare i8o4 i Topazen, och Bu- 

 CH01.1Z i Pycniten, i hvilka alla den ingår såsom 

 en väsentlig beståndsdel; och slutligen barman 

 funnit flusspatssyran i en ganska ringa qvanti- 

 tet ingå, ej allenast i fossila ben, utan också i en stor 

 mängd mineralier, ur hvilkaden vid stark bränning 

 utjagas i form af kiselhaltig flusspatssyregas. 

 Den första upptäckten af dessa smärre qvantite- 

 ter flysspatssyra i mijieralier, gjordes 1818 af 

 v. BoNSDORFF, som fauu den i Pargas amphibol , 

 och som sedan funnit den i en stor mängd horn- 

 blende-arter. Ro^^e fjfun den derpå 1820 i glim- 

 mer, och jrig har ännu sednare funnit den i apo- 

 phyllit, åtskilliga chabasier, amblygonit, paran- 

 thine, phosphurmang.tn, uianit, waweilit o. fl. 

 mineralier. Jag fann den till och med i Carls- 

 bads varma källors vatten. Moricchini fann 

 flusspatssyran i fossilt elfenben år i8o5, visade 



