297 



deraf afsatter intet under afsvalniiig. loo d. 

 vatten af + lö"^ kunna hålla 4 ti. flusspatssy- 

 ^fådt' natroh upplÖstaV d; ä. eti ^^^ af saltet for- 

 'drar io.8 d^' i^ätten att upplösas. Likväl får 

 ittan icke en så mättad soiu tion annorlunda än 

 då en mättad upiplösning Llifvit afdiuistad sk 

 att den kristalliserar. Den kallnade vätskan bar 

 'då denna saltiialt; men kokar man saltet med 

 Tvätten, tills det sätter hinna på j tan, så får 

 jiian sällan i ' deji silade vätskan mer aii i d. 

 "säjt p|i .^3 d. yattén. Bet upplöses tillika g^^a- 

 ' kV^ lå'ngsamt i vatten, sä att. om saltet ej är 

 fifVet till ett ganska fint pulver, går det 

 'efi lång tid ut innan lösningen blir mättad. 

 ■'Af alkohol löses det nästan alldeles icke; dock 

 'lemnéri' alkohol, digererad med detta- salt', efter 

 afdunstning, en ringa hinna af flusspatssyradt 

 jiatron. Jag har icke kunnat frambringa något 

 'basiskt flusspatssj-radt natron. Med litet kisel- 

 jord sammansmälter det, vid en temperatur som 

 ej smälter det rena saltet, men ingen kiselhal-, 

 tig flusspatssjra utvecklas vid glasets smäithetta. 

 Fhisspatssjradt Lithion. a, Su/^t, Detta 

 salt är den lösligaste af flusspatssjrans förenin- 

 gar med lithion, men det oagtaclt temmeligeii 

 tröglöst. Det anskjuter under afdunstning i små 

 "kristaller, h vilkas form jag ej kunnat bestäm- 

 "friä; smakar surt och decomponeras i giödgning 

 "med lemning af det neutrala saltet, å. Neutralt 

 'flusspatssvradt lithion är ganska svårlöst i vat- 

 ten, ungefär som kolsyradt lithion. Lösningen 

 'afsätter på ytan under afdunstning små kristal- 

 . ler ,• som efter vätskans intorrknins: bilda ett hvitt 

 mjöl, hvari kornen under mikroskopet visa sig 

 Ogenomskinliga, Smälter vid börjande glödg- 



