3i6 



Samrna förening uppliommer äfven då kall-» 

 saltet hehandJas med lerjord; men den sjnes 

 icke bero af lika kraftiga friJndskaper, emedan 

 en utspädd kall upplösning af surt flnsspatssy- 

 radt kali löser hydratet utan att grumlas, sma- 

 kar af lerjordssaltet o^h om så mycket hydrat 

 tillsattes, att syran dermed öfvermattas, sa får 

 man en stor del af det neutrala flusspatssyrade 

 ialit qvar i vätskan, hvilket då efter silning 

 och afdunstning återstår; men om de kokas el- 

 ler vätskan afdunstas tillsamman med hydratet 

 så uppkommer det olösliga dubbelsaltet, vätskan 

 Llir alkalisk och slutligen, om hydratets mängd 

 var tillräcklig, återstår en lösning af lerjord el- 

 ler af dubbelsaltet i caustikt kali, som efter sil- 

 ning fälles af salmiak. Det fällda dubbelsaltet 

 är vått hälft genomskinligt, men blir hvitt och 

 pulverformigt efter torkning. Thenard och Gay~ 

 LussAc anföra att en upplösning af alun fälles 

 af flusspatssyradt kali, detta är väl händelsen, 

 då alunupplÖsningen indrypes i kalisaltet, men 

 icke tvärtom ; ty om kali-saltet slås i små por- 

 tioner till alunsolution behåller sig vätskan klar 

 ända till dess att så mycket kali inkommit, som 

 fordras fÖr att med lerjorden bilda det svårlö- 

 sta dubbelfluatet. Näst före denna punkt upp- 

 kommer en hastigt försvinnande fällning. Det 

 fällda är icke flusspatssyrad lerjord, utan dub- 

 Lelsaltet, som vid alla mineralanalyser der ler- 

 jord och flusspatssyra samfällt förekomma och 

 der kali eller na tron till mineralets sönderdel- 

 ning användes, fälles blandadt med lerjorden. 

 Då denna sedan glödgas vid en mycket hÖg tem- 

 peratur, utjagas flusspatssyran af lerjorden ur sin 

 förening med kalit och man får det vid dylika 

 analyser vanliga sublimatet af kiseljord med 



