3,7 



litet lerjord kring degelns lock, uppkommit der- 

 af, att sjran vid sitt bortgående medförer en 

 hinteriialt af kiseljord ur lerjorden, jemte litet 

 af den sistnämda, h vilka af vattnet, som af 

 Lrännmaterialets väte bildas, afskiljas från flus- 

 spatssjran och fällas kring degelns rand, på det 

 ställe der gasen utströmmar» 



Åfven Flusspatssjrad ammoniak frambrin- 

 gar en motsvarande förening, som {^^ då ler- 

 jordshydrat digereras med flusspatssjrad ammo- 

 niak. Var saltet neutralt, så bortgår ammoni- 

 aken och man får slutligen en halfgenomskinlig, 

 kiseljord liknande massa, som är ett dubbelsalt 

 af flusspatssjran med ammoniak och lerjord. 

 Silas vätskan så går ^^w odecomponerade delen 

 af saltet igenom, och då det olösta tvättas med 

 rent vatten, grumlar sig det genomgångna. 

 Denna förening är nemligen löslig till en viss 

 grad i rent vatten, men olöslig i den vätska 

 hvarur den fälldes. Genom långvarig tvättning 

 kan den aldeles upplösas. Lösningen fälles af 

 ammoniak. Efter intorrkning är den hvit och 

 pulverformig, upphettad ger den fÖrst ammo- 

 niak, sedan sur flusspatssjrad ammoniak och 

 lemnar basisk flusspatssjrad lerjord. Dubbel- 

 salterna med kali och natron, sönderdelas icke 

 af glÖdgning. De äro äfven som ammoniaksal- 

 tet något lösliga i vatten, men vida mindre än 

 detta och dubbelsaltet med kali är nästan olösligt, 

 så att det utan förlust kan tvättas. Att Lithion 

 med flusspatssjra och lerjord ger ett olösligt 

 dubbelsalt, som i Ambljgonit finnes blandadt 

 med ett djlikt basiskt, af phosphorsjra lerjord 

 och lithion, är redan bekant. 



Samma benägenhet till dubbelsalters bildan- 

 de : jttrar den flusspatssjrade lerjorden emot 



