3i8 



flusspatssjrade meta llsal ler. Jag har undersökt 

 dein med kopparoxid, zinkoxid ocli nickeloxid. 

 Dessa dubbelsalter iiro lösliga i vatten och 

 i allmänhet lättlöstare än de enkla metallsalter- 

 iia och sönderdelas icke vid återupplösning så- 

 som desse, ehuru de dela lerjordssaltets egen- 

 skap att i solid form ganska långsamt upptagas 

 af kalt vatten. Kopparsaltet ar blekt blågrÖnf, 

 jiickelsaltet blekt äpplegrönt, zinksaltet ofärgadt. 

 De anskjuta alla tre under frivillig afdunstning 

 i långa prismatiska nålar, hvilkas upplösning i 

 Tatten fälles af ammoniak, som afskiljer ett alu- 

 minat af oxiden. Jag har icke fullföljt vidare 

 denna serie af dubbelsalter, och jag har härvid 

 endast haft för afsigt, att följa den så långt som 

 fordrades för att antyda den benägenhet flusspats- 

 sjran har att förenad med oxitier, som äfven i 

 den ringaste mån förmå spela rolen af syror, 

 ingå dubbelsalter med andra fluater , der den 

 electronegativare oxiden, eller den svagare sy- 

 ran, befinner sig såsom basis och icke såsom 

 syra, och h varpå det följande kommer att in- 

 nehålla en kedja af exempel. En lika serie med 

 den lerjorden ger, frambringa äfven andra flua- 

 ter med baser som hålla 3 atomer syre, t. e. 

 med chromoxidulen, jernoxiden, och i allmänhet 

 gifva desse olösliga eller svårlösta dubbelsalter med 

 samma baser. Vanligen afsätta sig de olösliga 

 först då blanningen till deras frambringande 

 uppvärmes. Dubbelsalterna af flusspatssyrad 

 chromoxidul och flusspatssyradt alkali äro gräs^ 

 gröna pulverformiga,med jern-oxid blekt halm- 

 gula eller nästan färglösa fällningar* 



De sura flusspatssyrade alkalierna likna 

 surt svafvelsyradt, vinsyradt och oxalsyradt 

 kali eller natron i sin benägenhet att för- 



