330 



II. Flusspatssyrans föreningar med syror 

 eller electrone^ativa oxider» 



Flusspatssjrau har den framför andra sy- 

 ror utmärkta egenskapen att med de svagare 

 syrorna förena sig på ett sådant sätt att den 

 svaga syran är basis mot flusspatssyran , och 

 detta fluat förenas sedan med de electropositiva 

 oxidernas lluater till ett dubbelsalt. Dessa för- 

 eningar af flusspatssyra med electronegativa 

 oxider öfverenskomma vidare deri, att deras 

 jemnt mättade förening sönderdelas partielt af 

 Tatten, och en sur upplösning bildas, under det 

 att den negativa oxiden ensam, eller med en 

 ringare qvantitet flusspatssyra, afskiljes om den 

 är olöslig. Dervid förenar sig en portion vat- 

 ten med sj^ran, och man erhåller egentligen ett 

 dubbeltsalt, hvari vatten är den ena basen, som 

 sedan kan ersättas af alla andra starkare baser, 

 hvilka i dess ställe förena sig med ilusspatsy- 

 ran, och inträda i dubbelsaltet. "Vid alla tiJl- 

 fällen då ett neutralt flusspatssyradt salt af vat- 

 ten sönderdelas och ett surare salt löses i vat- 

 ten, så utmärker detta det surare saltets benä- 

 genhet att bilda dubbelsalt genom vattnets ut- 

 byte mot andra baser. Kanske kan detta sägas 

 äfven om andra syrors neutrala salter, då de 

 på lika sätt af vatten sönderdelas. Men det gäl- 

 ler ej om antimon- ock vismutsalter, ur hvilka 

 oxiden nästan aldeles utfälles af vatten. Vi 

 hafva länge känt kiseljordens förening med flus- 

 spatssyran och vetat att denna med kali och ba- 

 rytjord ger egna caracteriserade föreningar, vi 

 liafva af Thénards och GayLussacs arbete lärt 

 täiina flusspatssyran, incu arten af dessa före- 

 ningar 



