328 



gär deri i egenskap af Lasis, men det har icke 

 velat lyckas. Jag har destillerat flusspatssyrad- 

 iiselbaryt med conceiitrerad svafvelsyra, men 

 der vid utvecklas först mycket gazformig flus^ 

 spatssyrad kiseljord, som gelatineiar i vatten*, 

 och mot slutet får man en liqvid syra, 

 som för det mesta är concentreräd flusspatssy- 

 ra. Äfven sådana salter som innehålla mycket 

 kristall vatten, t. ex. flusspatssyrad kisel-koppar 

 och kisel-nickel gåfvo samma resultat. Man käii 

 genom afdunstning till en viss grad concentrera 

 xlen utspädda syran, men slutligen begynner dei^ 

 att afdunsta i lika förhållande med vattnet; den 

 län då concentreras öfver svafvelsyra i lufttomt 

 rum; men långt innan den hinner den rétlah 

 omtalade graden af concen trering förflyger sy- 

 ran med vattnet, och man får recipienten der- 

 af angripen. Bästa sättet att erhålla denna sy- 

 ra i concentreräd form, är att i små portioner 

 })landa fint fördelad kiseljord till flusspatssyra, 

 utspädd med 2 till 3 gånger dess vigt vatten, 

 hvilken man artiticielt afkyler. Den löser ki^- 

 geljorden lätt till dess den fått den liqvida sy- 

 rans sammansättning, livad den derutöfver upp- 

 tager af jorden bortgår i gaz. . 



Då kiselhaltiga flusspatssj^^ade dubbelsalter 

 som hålla kristallvatten upphettas i glaskärl till 

 en så hög temperatur att den flusspätssyrade ki- 

 séljorden begynner utjagas, sä får man ett hvitt 

 sublimat,' -som man i första' Ögonblicket lätt 

 skulle taga för ett ammoniaksalt; men som , vid 

 betraktande med microskop, visar sig bestå af 

 ilara droppar j hvilka kunna oförändrade afde- 

 $tilleras frfui ett ställe till ett annat, så länge 

 kärlet' än fylldt med kiselhaltig flusspatssyregaz; 

 jiieu sedan denne blifvit ersatt af atqipsferisk 



