339 



luft, lemna de Lisei jord efter sig. Denna våtl 

 ska ' tål en temmeligt hög temperatur, innan den 

 fljttar sig från ett ställe af glaset till ett annat. 



Låter mån den liqvida kiselhaltiga flusspats- 

 sjran stå i ett obetäckt platina-kärl i luften. 

 Tid dennas vanliga tétnperatur, så concentreras 

 syran småningom till en viss grad, hvarvid den 

 sedan hehåller sig. Ställer man på samma sätt 

 deil concentrerade syran, så drager den ganska 

 hastigt' fuktighet ur luften och kommer till sam- 

 xna concentrationsgrad. I värme, äfven om deÄ 

 €j stiger högre än till omkring ^o°, afdunstar 

 den efter hand utan återstod och var den lem- 

 nad på glas, så corroderar den glaset djupt, in- 

 nan den förfljger; en omständighet som bevi- 

 sar; att, vid denna syras evaporation, kiselhal- 

 tig flusspatssyrégas i ett större förhållande går 

 bort i början och lemnar en kiselfriare flusspats- 

 syra att till slut afdunst^^. 



Af alkohol absorberas kiselhaltig fluäspätsi- 

 syregas lätt och utan sönderdelning; så snart 

 alkoholn begynner mättas, stelnar hela vätskan 

 till ett klart genomskinligt gelee. Alkohol upp- 

 tager mer än hälften af sin vigt af denna gaz. 

 Vätskan får lukt af ether. Så ofta denna in- 

 blandning icke är af något skadligt inflytande, 

 så är det beqvämast att uppfånga den kiselhal- 

 tiga flusspatssyran i alkohol, hvarigenom man 

 slipper att leda gasen genom qvicksilfver , så som 

 Het är nödvändigt, då man låter den absorJae- 

 räs af vatten. Ben absorberas äfven , ehiiru till 

 ringa mängd, oförändrad af petroleum. 



Den liqvida kiselhaltiga flusspatssyran för- 



\i'> 



enär sig med alla saltbaser och frambringar eg- 

 Tt^f' bestämdt ' caracteriserade salter, af hvil- 

 ka mau hittills kändt endast de med kali, med 



