33o 



haryt och med ammoniali. Redan Scheele och 

 Bergman hade väl omtalat det r^ed nati on , meu 

 af Thénards och GayLussacs sednare arbeten ha- 

 de man anledning att förmoda, att detta icke 

 existerar. 



De salter som på detta sätt erhållas, ^r^ 

 dubhelsalter och bestå af flusspatssyrad kisel" 

 jord förenad med ett neutralt flusspatssyradtsal^. 



För att bestämma 1 de relatiYa qvantitel-er, 

 hvari! beståndsdelarne deri finnas förenade, ana- 

 lyserade jag .åtskilliga af dem, nemligen salterr 

 na med kali, natron, baryt och kalk till basisj^ 

 och då jag fann att proportionerna hos dessa 

 voro oföränderliga, trodde jag mig kunna slutqi 

 att alla baser, mättade med liqvid kiselhallig 

 flusspatssyra gifva föreningar efter en lika samr 

 mansättningsformel. :; 



Analys^ Jag skall här förnämligast beskrif- 

 va natron- och barytsaltets analyser, som äro 

 lättast att verkställa och således gifva de mest 

 afgörande resultaten, 



a, I oo d. JliLSspatssjradt kiselnatron _, upp- 

 hettadt så att all fugtighet var förjagad, sönder-r 

 •delades med distillerad svafvelsyra,öfverskottet af 

 den sistnämda afröktes och slutligen återstod 

 svafvelsyradt natron 74«ö5 ^' = 3j2.844 d. na- 

 tron. Det löstes i vatten utan lemning och rea? 

 gerade hvarken surt eller alkaliskt. 



b. 100 d. af detta salt löstes i kokhett vat- 

 ten och mättades med kolsyradt nation, somji 

 litet öfverskott tillsattes, h varefter, vätskan blan- 

 dades med en upplösning af kolsyrad zinkoxid 

 i caustik ammoniak, så länge någon fällning 

 uppkom, och slutligen tillsattes äfven af denna 

 lösning ett litet öfverskott. Lösningen afduns.t:ajT 

 des. till dess att all ammoniak blifvi^ afdiifveai 



