333 



en lilia vigt blyoxicl, hvarefter massan upphet- 

 tades i destillations-apparat. Redan vid en tem- 

 puratur som icte gick till glödgning, samman- 

 Bakade massan och flöt slutligen, under det rent 

 vatten utvecklades. Retorten hade dervid förlo- 

 rat 16.2.5 d. i vigt, af bortgånget vatten, hvars 

 syre är 14-45 och kalkjordens syre är 7. 4» 

 Beräknas nu sammansättningen efter dessa tal , 

 så finner man att kalksaltet är sammansatt ef- 

 ter lika formel med de föregående, men att det 

 innehåller en quantitet kristall vatten, hvars syre 

 är 2 gånger kalkjordens. 



Denna sammansättning förklarar ett ganska 

 paradoxt phenomen, som likväl i och för sig sjelft 

 är ganska naturligt. Upplöses surt flusspatssy- 

 radt natron eller kali i vatten och digereras 

 med kiseljord, tillräckligt att mätta den fria sy- 

 ran , så försvinner den sura reaction aldeles och 

 vätskan reagerar alkaliskt. Det är likväl icke 

 kiseljorden som frambringar denna reaction , utan 

 förklaringen häraf är, att den Öfverkjutande syran 

 i saltet räcker jemt att bilda flusspatsyradt kisel- 

 kali eller natron med hälften af det närvarande 

 flusspatssyrade saltet, och fäller sig nr vätskan, 

 hvarvid den andra hälften, förvandlad till neu- 

 tralt salt, frambringar den alkaliska reaction som 

 tilhör dessa salter. Zeise har redan förut gjort 

 samma ikattagelse för boraxsyran. 



Flusspatssyrans dubbelsalter af kiseljord med 

 andra baser, utmärka sig med en syrlig bitter 

 smak, så lik den af Cremor-Tartari, att de ej 

 kunna derifrån på smaken åtskiljas, om icke ba- 

 sen tillika ger saltet någon egen smak. De rod- 

 na alla lakmuspapperet. De flesta äro lösliga i 

 vatten. De af kali, natron, lithion, baryt, kalk 

 och ytterjord äro de enda svårlösta jag funnit 



