qvantiteter hvarl de förenas. Åtskilliga af des- 

 sa salters upplösningar blandade med en ringare 

 qvantitet alkali än som fordras för alt mätta all 

 flusspatssyran, fälla egna Lasiska föreningar; jag 

 är osäker om dessa äro blandningar afkiseljord 

 med basiskt flusspatsyradt salt, eller om de äro 

 Yerkeliga fluosilicater, d. ä. dubbla salter af en 

 enda basis delad emellan flusspatssyran och ki- 

 seljorden såsom syror. Jag får längre fram till- 

 fälle att återkomma till detta ämne. 



Jag har i allmänhet beredt dessa salter 

 pä det sätt, att basen, i form af carbonat eller 

 hydrat, blifvit upplöst i den liqvida kiselhaltiga 

 flusspatssyran till nära mättning och lösningen 

 sedan afdunstad på flata skålar af platina och 

 vid en viss concentrering lemnad att i +iö^ 

 å 20° långsamt anskjuta i kristaller. Då jag följt 

 någon annan beredningsmelhod, skail jag sär- 

 skilt angifva den. Vid dessa försök händer of- 

 ta alt, sedan solution blifvit afdunstad till en 

 viss grad , gelatinerar massan. Detta är en följd 

 af den kiseljord som genom tvättning upplöses, 

 då man icke vill förlora allt för mycket af sy- 

 ran i den på filtrum stadnade gelatinösa jorden, 

 och af hvilken den skillnad uppkommit i ana- 

 lysens resultat, att den olösta kiseljorden utgjort 

 ej fullt ~ i stället för | af det hela som den 

 borde vara. Då detta inträffar har jag tillsatt en 

 droppa eller par af ren flusspatssj^ra , som upp- 

 löser jorden och vid afdunstning fÖrflyger der- 

 med. — ' Ett Öfverskott af flusspatssyra sönder- 

 delar icke dessa dubbelsalter, utan vid afdunst- 

 ning förflyger den rena syran och lemnar dub- 

 besaltet ofÖrändradt. ■ — 



Om dessa dubbelsalter öfvergutas medsvaf- 

 velsyra så sönderdelas större delen genast, gas- 



