33; 



smält. I öppna kärl börjar den flusspatssyrade 

 kiseljordens utveckling innan saltet smälter. 

 Det fordrar -en länge försatt hette», för att utjaga 

 hela qvantuni af fluspatssyrad kiseljord. Afbräckes 

 försöket innan detta skett, så får man en smält 

 klump, som reagerar alkaliskt och löses trögt i 

 vatten, i mon som sÖnderdelningen var mindre 

 fullkomlig. ScHEELE omtalar denna återstod så- 

 som en liqaor silicum , detta är väl i hufvudsa- 

 ken ett misstag, men då Schekle endast hade 

 lerdeglar till sina försök och de neutrala flus- 

 spatssyrade salterna i smältning upptaga en por- 

 tion kiseljord, som de vid upplösning i vat- 

 ten lemna olöst, så förstås detta lätt. Likväl 

 inträffar detta phenomen äfven till en ej obetyd- 

 lig del då försöket sker i öppna platina-deghir , 

 särdeles då man begagnar lagen af spiritiis till de- 

 ras upphettande, emedan det vatten som af 

 brännmaterialet bildas, fäller kiseljord ur gasen, 

 i dess första utveckling, och denna jord upplö- 

 ses af det smälta saltet. Derföre, då jag ville 

 sönderdela dessa salter, för att väga det återstå- 

 ende fluatet, ställde jag trenne betäckta platina- 

 deglar utom hvarandra emellan kol , och lade 

 saltet, som skulle sönderdelas, i den innersta. 

 Insidan af den första, eller yttredegeln, och utsidan 

 af den andra befunnos då vanligen tjockt öfver- 

 dragna med kilseljord. Flusspatssyradt kiselkali 

 löses eller förändras icke af en lösning af cau- 

 stikt eller kolsyradt kali, i luftens vanliga tem- 

 peratur; men kokas de tillsamman så utvecklas 

 ur det kolsyrade alkalit kolsyregas och alltsam- 

 man upplöses ; vätskan kan under kokning con- 

 centreras utan tecken till anskjutning. Denna 

 upplösning är likväl icke en blott upplösning; 



K, v, A. HandL 1823 , St. II. 2.2 



