338 



Saltet sönderdelas , men kiseljorden qvarhSlles 

 i lösningen till dess vätskan kallnar , då den 

 gelatinerar. Gay-Lussac och Thénard omtala ett 

 basiskt salt af kiseljord, kali och flusspatssyra , 

 som skulle fås genom det foregåendes behand- 

 ling med caiistikt kali. Jag har icke funnit det 

 så. Behandlar man det sura saltet med mindre 

 alkali än som fordras till dess sönderdelning, el- 

 ler låter man ej verkan fortsättas tills den slutat, 

 så får man en blandning af kiseljord med ode- 

 componeradt salt, men detta sistnämnda kan så 

 fullt utvättas att svafvels3^ra icke gör minsta gas- 

 utvekling då återstoden dermed upphettas. 



Flusspatssjradt kisel-natron liknar det fö- 

 regående till utseende så fullkomligt, att jag, 

 med förutsättande att detta salt icke existerade, 

 i början af mina försök begynte tro att ett ka- 

 lifritt natron ej kunde erhållas, till dess jag ef- 

 ter flera försökta methoder att bereda natron af 

 materialier, hvari andra reagentia intet spår af 

 kali kunde upptäcka, äntligen föranleddes att 

 undersöka det svårlösta saltet, som den liqvida 

 kiselhaltiga flusspatssyran fällde, då den mätta- 

 des med det så renade natronet, hvarvid jag 

 med svafvelsyra deraf erhöll glauberssalt. Det- 

 ta salt är likväl tyngre och bildar större korn , 

 så att det sjunker lättare till bottnen; det spe- 

 lar ej med regnbågens färger, åtminstone har 

 det ej i mina försök inträffat; men det blir ge- 

 lalinöst på filtrum och faller i torkning till ett 

 fint mjöl. Det är vida lättlöstare i vatten än 

 kaiisaltet, och lÖsllgare i kokhett än i kallt vat- 

 ten. Öfverskott af syra ökar ej å^^s löslighet. 

 Afdunstas en mättad lösning vid lindrig värme, 

 sä anskjuter saltet deruuder i små glänsande kri- 

 staller, soui under microskopet visa sig vara 



