33g 



korta reguliera sexsiJlga prismer med tviirt af* 

 skurna ändar» Det håller intet kemisktet bundet 

 vatten* Förhåller sig i eld som kalisaltet» men 

 släpper vida lättare sin syra j h varvid det stel» 

 nar. Den sista portionen af flusspatssyrad ki« 

 seljord fordrar stark hetta för att utjagas; med 

 tillsats af kolsjrad ammoniak i stycken, går det 

 något lättare, men kiseljord blandas då mecha- 

 niskt med saltet» Sönderdelas i kokning med 

 kolsyradt natron , hvarvid vätskan, under utveck- 

 ling af kolsyregas, slutligen gelatinerar. 



Flusspatssyradt kisel-litluon är ytterst 

 tröglöst i vatten* Löses lättare med öfverskott 

 af syran och fås då i små genomskinliga kri- 

 staller, på hvllka den sexsidiga prismen väl är 

 igenkänlig, men man ser tillika tydligt att den 

 är en secundär form af en rhomboéder» Har 

 knappt någon smak , först efter lång beröring 

 med tungan, smakar det likt de Öfriga, men 

 svagare. Smälter i glÖdgning och behåller en- 

 vist sin flusspatssyrade kiseljord» 



Flusspatssyrad kisel^ ammoniak är svår att 

 utan förlust på våta vägen bereda, genom den 

 liqvida syrans mättning med ammoniak, emedan 

 denne vanligen alltid tillika utfäller kiseljord, äf- 

 ven om den utspädd tillsattes; men den del af 

 saltet som sönderdelas bildar flusspatssyrad am- 

 moniak, som i sin tour från en annan del af 

 den liqvida syran upptager den flusspatssyrade 

 kiseljorden, och då vätskan sedan afdunstas an- 

 skjuter dubbelsaltet och ren flusspatssyra , eller 

 sur flusspatsyrad ammoniak stannar i upplösnin- 

 gen, om man annars ej tillsatt så mycket alkali 

 att massan under afsvalning gelatinerar* På 

 torra vägen fås det om natron- eller kali-saltet 

 noga sammanrifves med salmiak och massan i 



