34« 



afdunstar. Det ger ganska rediga kristaller, som 

 synas vara fyrsidiga prismer med snedt afskur- 

 na ändar. Sönderdelas af vatten, som lemnar 

 olöst flusspatssyrad kalk, samt kiseljord och vatt- 

 net inaehållej' en upplösning af duLbelsaltet i 

 den på det sättet bildade liqvida kiselhaltiga 

 flusspatssjTan, 



Fliisspatssjrad kisel^strontian är ett, genom 

 öfverskott på syra, i vatten ganska lattlöst salt. 

 Efter afdunstning erhålles det under vätskans 

 afsvalning i stora kristaller, som hilda korta 

 fyrsidiga prismer, hvilka icke aro fullt rätvink- 

 liga och bafva en tvåsidig tillspetsning från 

 prismets motsatta spettsigare vinklar, kristallerna 

 hlifva emaljhvita och förlora sin genomskinlig- 

 het, då de upphettas. Saltet innehåller kristall- 

 vatten, hvars myckenhet jag icke bestämt. Det 

 kristalliserade saltet sönderdelas till någon del, då 

 det upplöses i vatten, och lemnar en blanning 

 af kiseljord och fliisspatssj^rad strontianjord olöst, 

 likväl i mindre mängd än kalksaltet. Denna olikhet 

 i barytjordens och strontianjordens förhållande i 

 dessa dubbelsalter, ger ett ganska lätt och så 

 nära som kan beböfvas, precist sätt, för att vid 

 analytiska undersökningar åtskilja barytjord och 

 strontianjord qvantitatift och qvalitatift. Man 

 upplöser båda de blandade jordarterna i saltsy- 

 ra eller ättiksyra och tillsätter liqvid kiselhaltig 

 flusspatssyra, som utfäller barytjorden, bvaref- 

 ter fällningens vigt bestämmer barytjordens. 

 En ganska ringa quantitet svafvelsyra utfäller 

 den i vätskan återstående barythalten, utan att 

 ännu verka på strontianjorden ; vätskan silas, 

 afdunstas till torrhet och sönderdelas med svaf- 

 velsyra , hvarefter strotianjordeu väges såsom 

 svalvelsyradi 



