3 
följer; att det sökta varme-resultatet finnes vid 
uppvärmning för litet, och vid afsvalningen för 
stort: Deraf kunde man väl vid första påseen- 
det föranledas till den slutsatts, att den sökta 
temperaturen i den mån rättare funnes ju mina 
dre uppvärmning eller afsvalning behöfver, ske; 
men i samma mån detta inträffar; upphörer ock 
den förändring uti Thermornetrarnes visning som 
man har för afsigt alt här iagttaga. Man har, 
i afseende på sådana försök som dessa; förment 
det vara en väsendtlig omständighet, att luften 
ömkring kärlet borde hafva närmast den tempe= 
ratur; som Vattnet fordrar till sin största täthet, 
på det man kunde låta vattnet länge stå orördt; 
och då under längre tid förvissa sig deröm att 
'Thermoinetratne visa lika värme. Man synes 
således hafva haft mer afseende på den slutlia 
gen ernådda fortfarande likheten i varmen Ööfa 
verallt i vattnet, än på dei som för några ögone 
blick inträffar under det vattnet ytterligare värs 
imes eller svalnar; hvarigenom man förbisett 
den rätta afgörande omständigheten, och fäst 
sig vid en annan som i denna fråga intet bevi= 
sars Dels har man. då för känd antagit den 
Vvarmegrad som man söker, och dels inses lätte= 
ligen att de öfre vattenshvarfvens värme ej kan 
blifva permanent lika med den undres förr än 
då hela vattenmassan erhållit samma temperatur 
med luften, hvilket åter måste kunna inträffa 
vid bvilken värme som lälst, allenast man lems 
nar vattnet nog tid till förändringen. ' När så= 
ledes TrärizEs uppgaf att vattnets största täthet 
inträffade vid + 49,35 C., och han i öfvers 
tygelsen att hafva träffat den rätta varmen bes 
kräftades af den erfarenbet, att den öfre och 
-Hedre Thermomelern i vattnet i flera dagar vVi= 
