SE 
velbundet kalium, så är det troligast att vid 
upplösningen bildas kalisilicat och hydrothy- 
onkalium. Föreningar af-svafvebundet silicium 
med svafvelbundna metaller, möjliga på torra 
vägen, synas således icke kunna existera i upp- 
löst form. Det är visserligen en ganska märk. 
värdig egenskap af kiseljorden, atti bildnings- 
ögonblicket på våta vägen, kunna till så stor 
mängd upplösas i vatten och att genom afdunst- 
ning åter förlora denna egenskap) så att den, 
efter behandling med syror vid mineral-analy- 
ser, med rätta anses för olöslig.  Emedlertid 
förklarar dénna högre grad af löslighet, som i 
det ofvananförda försöket är ådagalagd, de öm- 
niga kristallisationer af kiseljord i drushol, som 
stundom kunnat rymma obetydligt större volum 
af vätskan, än kristallernas.— Jag vill likväl 
dermed icke säga att jag anser kiseljorden i 
dessa lösningar hafva kommit till på samma 
sätt, d. ä. genom upplösning. af svafvelbundet 
silicium, såsom i det ofvan anförda exemplet. 
Jag har icke kunnat förena silicium, med ' 
phosphor, då den i ångform fått stryka öfver 
. glödgande silicium, Andra methoder har jag 
icke försökt. 
Då silicium upphettas i en ström af chlor, 
tänder det sig och brinner, samt om: gasen in- 
nehöll atm. luft, lemnar det kiseljord i form af 
ett ullikt skelett. Var silicium förut till någon 
del oxideradt, så blir kiseljorden deraf också qvar. 
- Silicium brinner i chlor med lika lätthet, an- 
tingen det förlorat sin antändlighet iluften eller 
ej. Producten af förbränningen condenseras och 
bildar en vätska, som med öfverskott af chlor 
är gulagtig, men befriad derifrån torde vara 
> färglös. Denna vätska är ganska flygtig och lätt- 
