63 
Jag har genom ett jernrör, fylldt med svarf> 
spån af jern och upphettadt til hvitglödning, 
ledt kiselhaltig flusspatssyregas, som likväl der- 
af icke syntes i någon mån. absorberas. Då 
svarfspånen uttogos, hade de, på det ställe der 
hettan varit störst en noiséttebrun färg, lik den 
af siliccum och smakade på tungan af flusspats- 
syrad jernoxidul. Sedan den sistnämde var 
med vatten utdragen, återstod på jernets yta 
en tydlig hinna af silicium, men så tunn att 
den icke kunde afskiljas. Det ser häraf ut som 
ägde väl jernet vid en högre temperatur tills 
» räcklig frändskap för att sönderdela gasen, men 
att denna sönderdelning snart afstannar emedan 
jernet af de genom sönderdelningen afsatta 
kropparna skyddas för någon vidare åverkan af 
sasen, Då jag 1 ett betäckt jernkärl blandade 
fördeladt metalliskt jern med flusspatssyradt 
kiselkali och upphettade blanningen till saltets 
smältning, så sönderdelades saltet till ett dub- 
belsalt af flusspatssyrad jernoxidul med flusspats- 
äran! kali, som kunde med kokhett vatten ut- 
drages , hvarefter återstod en förening af jern 
med silicium. Jag hoppades att med en syra 
kunna upplösa jernet, med lemning af 'silicium, 
men det sistnämda oxiderades derjemte, äfven 
då jag; såsom lösningsmedel, använde liquid ki- 
selhaltig flusspatssyra. Upptogs en del af den- 
na legering för att torrkas, så oxiderades den i 
luften hastigare än den torrkade och förvandlade 
| .sig till en rostgul ochrå. ; | 
oc ij Kiseljordens sammansättning. Sedan silici= 
i im på detta sätt kunde erhållas, förtjenade na- 
turligtvis kiseljordens sammansättning, att, på 
en direct, synthetisk väg undersökas. Jag af- 
brände derföre 100 d. rent silicium, förut torr- 
