"400 
fram. 1 del wolframpulver. smältes med 2 del. 
kolsyradt kali, kalisaltet utdrogs med vatten, 
och lösningen koktes' med salmiak. Wolfram- 
syrade ammoniaken fälldes naturligtvis icke förr 
an allt det fria alkalit var mältadt af salmiakens 
saltsyra, det fällda tunga ammoniaksaltet var 
alldeles hvitt och crystalliseradt i små glänsande 
blad. Det tvättades med en lösning af salmiak, 
såsom deruti nästan alldeles olösligt när det en 
" gång är afskiljdt, torrkades och glödgades. Sy- 
ran som härigenom erhölls befanns likväl något 
"smittad af eldfast alkali, och så vidt man vill. 
hafva den ren, synes deuna berednings-method 
endast vara användbar med följande förändring. 
Den vätska nemligen, som återstod efter ammo- 
niak-saltets afskiljning, och som innehöll, utom 
galtsyradt kali och den i öfverskott tillsatta sal- 
miaken, upplöst wolframsyrad ammoniak, af- 
dunstades, 'och den torra saltmassan smältes 
tills all salmiak var förjagad. Genom det salt- 
syrade kalits upplösning hoppades jag mnu att 
återfå syran ur den upplösta wolframsyrade 
ammoniaken , men i dess ställe afskiljdes en stor 
mängd af ett svart tungt pulver. Sedan det 
var. tvättadt och torrkadt, befanns det, såsom 
efteråt vidare skall anföras, vara ren wolfram- 
oxid , ,/hvilken vid upphettning i luften antän- 
de sig och förbrann till ren syra. Jag tror så- 
ledes att man för beredning af ren wolfram- 
syra gör bäst att förfara sålunda. Man srmälter 
wolframpulvret med kolsyradt kali, blandar 
"lösningen af wolframsyradt kali med tillräck- 
ligt salmiak, afdunstar, och smälter saltmassan 
i en hessisk degel tills all salmiak är sönderde- 
lad eller utdrifven, extraherar den smålta mas- 
san med vatten, kokar den återstående wol- . 
Nå 
