100 
den svarta eller bruna wolframoxiden upphet-” 
tas i en ström af torr chlorgas. Med den bru- 
"na oxiden skedde föreningen med eldfenomen,. 
glaskulan hvari den låg, fyllde sig med tjocka 
gulagtiga ångor, hvilka condenseradesi gulhvita 
fjäll och slutligen bildade ett tjockt subli- 
mat, som till utseende och consistens hade en 
synnerlig likhet med natif boraxsyra. I lufs 
ten. förvandlas denna chlorbundna wolfram, 
vid mer eller mindre tillgång på fuktighet, efter 
några timmar eller först efter dagar i wolfram= 
syra, hvarunder den utstöter stickande ångor af 
saltsyra, hvilket öfverhufvud alltid är dess lukt. 
I vatten sönderdelas den på korrtare tid, ehus 
ru icke i ögonblicket, 'i wolframsyra och salte 
syra. I ammoniak upplöses den genast med 
värme-utveckling och ett hvinande ljud. Den 
är ganska flygtig utan att smälta; och ån-e : 
gan deraf har en mörkgul färg. Om den upp- 
hettas i luften öfver en spirituslampå, så sön- 
derdelas den, 1 samma ögonblick den blir. gas-. 
formig, af lågans vattengas, saltsyre-ångor ut- 
vecklas, och den afskilljda wolframsyran bils 
dar straxt ofvanför lågan en lysande rök ,. samt 
sprider sig sedan i hela rummet i form af sto- 
ra fint fördelade flockar, alldeles som zinkblom- 
mor. Emedan denna chlorbundna wolfram 
sönderdelas af vatten 1 wolframsyra och saltsy« 
ra, så måste den till sin sammansättning svara 
mot .wolframsyra, det vill säga att den måste 
bestå af 
Atomer 
Chlor — 3 — 
Wolfram — I — 64.1 
