113 
ening, som utgjorde det egentliga Species, höl- 
los inpressade inom det sistnämdas former. Men 
just då resultaten af chemiska analyser, anställ- 
de med noggrannhet och efter förbättrade me- 
thoder, skulle begynna en strid, med oförutsedd 
utgång, emot det postulat i den Hauyska scho- 
lans lärobyggnad ”att aldrig två olikt samman- 
satta kroppar kunde anskjuta i samma kristall- 
form, så vidt denna ej hörde till de reguliera 
(formes limites), blef frågan afgjord genom en 
lika oväntad som för ögonblicket påkallad upp- 
täckt, jag menar MitscHERLICH's: att kroppar sam- 
mansatta af olika element, men af ett lika antal 
och på ett lika sätt ordnade atomer, antaga sam- 
ma kristallform. Det ljus som härigenom sprid- 
des öfver mineralogien har redan blifvit begag- 
nat af H. Rose, v. Bonsporer och ”TRrROoLLe 
WaAcHTMEISTER, för att visa att, hvad man för- 
ut kallat pyroxen, amphibol och granat innefat- 
tar en stor mängd olika föreningar, sammansat- 
te på ett likartadt sätt, hvaraf således följde att, . 
om hvarje mineralogiskt, species, efter den all- 
mänt antagna definition, utgjöres af lika sam- 
mansättning till element och proportioner, så 
innefattades i de tre uppräknade kristallformer- 
na ett nästan oräkneligt antal mineralogiska 
species, emedan de fleste pyroxener, amphibo- 
ler och granater från olika ställen hafva en till 
elementens antal och proportioner olika, men 
till föreningssättet dem emellan lika samman- 
sättning. Likväl är det visserligen ingen Mi- 
neralog som icke skulle stötas af den idéen att 
göra ett eget species af hvar och en olikt sam- 
ansatt amphibol eller granat. Å en annan si- 
da kan det aldrig vara rätt att anse för iden- 
K. VV. A, Handl. 1824, St. I. 
