114 
tiskt, hvad icke så är; men hvad blir då här det 
rätta? 
Jag tror icke att våra kunskaper ännu 
mognat för denna frågas besvarande på ett fullt 
tillfredsställande sätt, och detta skall försvåra 
det första försöket till mineralogiens afhandlan- 
de efter chemiska grunder. Så sant det å ena 
sidan är att, till ex., tvenne granater, som icke 
hafva någon beståndsdel gemensam mer än ki- 
seljorden, icke kunna betraktas såsom samma 
species, så sant är det å en annan sida att de 
sätt, hvarpå de kunna vara olika äro oändliga, 
och då man ej får betrakta såsom enahanda hvad 
som verkligen icke så är och icke eller möjli- 
gen kan anföra och beskrifva gränslösa variatio- 
ner, så måste man söka en medelväg emellan 
ytterligheterna och denna medelväg är ej så lätt 
att finna. Någon måste tillgripas, som sedan öf- 
vergifves för en bättre i mon som vetenskapen 
utvecklar sig. 
Att den allmänt antagna och såsom riktig 
gillade definition af mineralogiskt species:? Sam- 
ma element. förenade i samma proportion? med 
eller utan Haurs tillägg ”af kristallisation i sam- 
"ma grundform?, icke kan användas mer vid al- 
la de fall der isomorpha utbyten komma i 
fråga, år af det föregående alldeles klart, och 
intill dess man funnit en allmänt gällande prin- 
'cip, måste man för dessa fall antaga en sär- 
skilt åsigt. Kristallformen å den ena och sam" 
mansättningsformeln å den andra sidan bestäm- 
ma der en grupp af föreningar, som till den 
likhet och olikhet, som dem emellan kan ega 
rum, alldeles efterapa förhållandet hos genus 
och species i den lefvande naturens uppställ- 
ning. Den generiska caracteren bestämmes af 
