; AT 
 Flusspatssyradt titankali erhålles då den 
sura vätskan mättas med kali, till dess att fäll- 
ningen - begynner blifva beständig. Afdunstas 
den sedan så anskjuter saltet i glänsande fjäll, 
liknande boraxsyran. Under torrkningen blif- 
va dessa mjölkhvita och sidenglänsande. Kri- 
stallerne lösas åter i vatten utan att sönderdelas. 
Upphettade afgifva de litet vatten, som likväl ej 
synes tillhöra dem chemiskt. Sker detta i ett 
distillations kärl af platina och distillationspro- 
ducterna upptagas i vatten, så går i början en 
portion syra med vattenångorna, och då den= 
na sedan öfvermätas med alkali, finner man att 
den innehåller litet titan. Sedan smälter saltet 
och behåller sig så oförändradt i hvitglödgning.. 
Blandas det nu med vattenfritt surt svafvelsy= 
radt natron och upphettas åter till glödgning, . 
så går ånyo jemte vattenfri svafvelsyra, en por- 
tion flusspatssyra och titan öfver i vattnet; men 
det mesta stadnar qvar. Deraf inses att fluss- 
patsyra och titansyra icke gifva någon sådan gas- 
formig förening, som kiseljorden och borsyran. Om 
sedan den smälta massan uttages och pulveriseras 
och derfter öfvergjutes med vattenhaltig svafvel- 
syra, så utvecklas flusspatssyra. Om flusspatssy= 
radt titankali blandas med kalium och upphet- 
tas lindrigt, så förenar sig kalium under lifligt 
eldphenomen med syret och flusspatssyran, och 
titan reduceras. Den erhålles efter saltets upp- 
losning i vatten, i form af elt svart. pulver, 
som antager metallstrek under polerstålet. Den 
löser sig ej af flusspatssyra, men väl af en blan- 
ning af denna syra med salpeterssyra. Den af 
WorraAsTton beskrifna matalliska titan , som stun> 
dom fås i slaggen vid masugnar löser sig i den= 
na blanning endast med tillhjelp af värme. 
